Harjoittelun taidetta : monimenetelmällinen tutkimus musiikin ammattilaisten, opiskelijoiden ja harrastajien itsenäisestä lauluharjoittelusta sekä minäpystyvyyden ja psykologisen turvallisuuden kokemuksista - Paavilainen, Tommi (Taideyliopiston Sibelius-Akatemia, 2026)
Tämän laadullisesti painottuneen monimenetelmätutkimuksen tarkoituksena oli analysoida, millaisia kokemuksia laulutunneilla käyvillä musiikin ammattilaisilla, opiskelijoilla ja harrastajilla on itsenäisestä harjoittelusta ja millaisia haasteita he kokevat harjoitellessaan. Lisäksi tehtävänä oli tarkastella, kuinka usein laulutunneilla käyvät ihmiset kokevat psykologista turvallisuutta ja laulullista minäpystyvyyttä. Tutkimuksia laulajien harjoittelusta on varsin vähän, vaikka harjoittelu on keskeinen osa musiikin oppimista. Tutkimusaineisto kerättiin verkkokyselyn avulla, joka jakautui kolmeen osaan: taustatietokysymyksiin, väitelauseisiin sekä avovastausosioon. Kohderyhmänä olivat ihmiset, jotka käyvät tai ovat joskus käyneet laulutunneilla. Väitelauseet oli rakennettu käsitteellisen viitekehyksen (tietoinen harjoittelu, psykologinen turvallisuus, laulullinen minäpystyvyys) pohjalta, ja niihin vastattiin Likert-asteikkoa käyttäen. Avovastausosiossa, jossa kysyttiin kokemuksia itsenäisestä lauluharjoittelusta, vastaaja sai antaa vastauksensa millä tahansa kirjallisella ilmaisutavalla, myös taiteellista ilmaisua hyödyntäen. Vastauksia saatiin 226, ja aineiston analysoinnissa käytettiin määrällisiä ja laadullisia menetelmiä. Avovastausaineiston käsittelyssä käytettiin myös taidelähtöistä menetelmää: runollisia transkriptioita. Tutkimus nojautui hermeneuttiseen (määrällinen analyysi) ja fenomenologis-hermeneuttiseen (laadullinen analyysi) perinteeseen. Tulosten perusteella voidaan tulkita, että laulajien harjoittelutottumuksissa on paljon yksilöllistä vaihtelua ja että harjoitteluun liittyy moninaisia kokemuksia. Itsenäisen lauluharjoittelun suunnittelu ja jäsentäminen koetaan usein epävarmaksi, lauluteknisten ongelmien itsenäinen ratkaiseminen haastavaksi ja psykologinen turvallisuus keskeiseksi harjoitteluympäristön edellytykseksi. Vaikka laulajat kokevat laulunopetustilanteet yleensä psykologisesti turvallisiksi, opetus ei välttämättä onnistu tukemaan systemaattisesti harjoittelutaitoja. Tällöin oppilaan näkökulmasta voi muodostua tilanne, jossa laulutunnit antavat onnistumisen kokemuksia, mutta itsenäinen harjoittelu ilman opettajan läsnäoloa jää vaillinaiseksi ja jäsentymättömäksi. Lisäksi matala laulullinen minäpystyvyys, liiallinen itsekriittisyys ja virheiden pelko voivat estää vapautuneen äänenkäytön itsenäisessä harjoittelussa ja toimia oppimisen jarruina. Tosin pitkä kokemus laulutunneilla käymisestä saattaa olla yhteydessä tietoisempaan harjoitteluun: tietotaidon karttuessa laulajan edellytykset ohjata toimintaansa kehittyvät vähitellen. Lisäksi harjoittelun säännöllisyys, tietoiset harjoittelutavat sekä positiivinen suhtautuminen omiin kykyihin näyttävät olevan yhteydessä toisiinsa. Johtopäätöksissä ehdotetaan, että harjoittelutaitojen valmennus ja käytännön ymmärrys laulufysiologiasta tulisi integroida osaksi laulunopetusta alusta alkaen. Psykologisesti turvallisten harjoitteluympäristöjen mahdollistaminen heille, joille kotona harjoittelu on hankalaa, edellyttää luovia tilankäytöllisiä ratkaisuja. Lauluinstrumentin erityisyys verrattuna muihin soittimiin tulee tunnistaa, ja laulun harjoittelu tulee nähdä holistisena kokonaisuutena, jonka sisältö joustaa tilanteen mukaan. Psykologisesti turvallinen oppilasopettaja-yhteistyö voisi mahdollistaa, että itsenäisen lauluharjoittelun kokemuksia jaettaisiin aiempaa enemmän, jolloin harjoittelua olisi tarvittaessa mahdollista tukea yksilöllisemmin ja oppijalähtöisemmin.
Keywords: harjoittelu; laulaminen; kokemukset; musiikki; opetus; musiikkikasvatus; opiskelijat; vuorovaikutus; psykologinen turvallisuus; minäpystyvyys; laulunopettajat; fi=musiikkikasvatus|sv=musikpedagogik|en=Music Education|