Aika, ääni ja ajatus : estetiikasta nuotinpäihin ja takaisin - Pohjannoro, Hannu (Sibelius-Akatemia, 2009)
Hannu Pohjannoro. Time, Sound and Idea. From Aesthetics to Noteheads and back. Thesis for Doctoral degree in composition. Sibelius Academy, the Department of Composition and Music Theory. Helsinki 2009. In this text, I will examine the role of post-tonal harmony as the structural basis of musical form in the selected works of mine. I distinguish the analytical and compositional views as two separate approaches to music theory. This text represents the latter. The theoretical background of this text is post-serial parameter-based thinking expanded with some concepts of set theory, Schenkerian analysis and spectral music. I analyze my compositional working process to the extent that is reasonable from the introspective point of view. This also presents my path to the notational and sketching work connected to the compositional process. The aesthetic background of my music is defined by describing some traditions of music important to me personally: the tonal music of the classic-romantic period, European mainstream modernism, American experimentalism and electro-acoustic music. On the other hand, the concept of work is discussed as one of the very basic ideas in western music. The concept of form is discussed in two respects: in the form as a temporal structure and as an object. According to this, the structural parameters of form are divided into primary and secondary temporal parameters. After defining some concepts and problems of post-tonal harmony, some examples are presented of harmonic structures on the level of the whole work, as well as a model of hierarchical harmonic space based on the analysis of the concept of form, which is introduced as an analysis of my means of working with harmony in composition. In conclusion, I return to aesthetic matters and introduce the aesthetics of the odd as my view on music and composition. According to this, it is not the extreme that is most interesting in itself, but rather oddity, by which I mean the meeting of the recognizable and the unknown within the same object. As the keywords to my music, I define the complex, the minimal and the particular. In my music I am searching for complex simplicity, which means trying to combine simple musical objects in a complex way in a composition.

Hannu Pohjannoro Aika, ääni ja ajatus. Estetiikasta nuotinpäihin ja takaisin. Taiteellisen tohtorintutkinnon kirjallinen työ. Sibelius-Akatemia. Sävellyksen ja musiikinteorian osasto. Helsinki 2009. Kirjallisen työni tavoite on tarkastella posttonaalisen harmonian roolia muodon jäsentäjänä eräissä tohtorin tutkintooni sisältyvissä sävellyksissäni. Erotan musiikinteoriaan ja sitä käsitteleviin teksteihin kaksi toisistaan poikkeavaa näkökulmaa: analyyttisen näkökulman ja säveltäjänäkökulman, joista tekstini edustaa jälkimmäistä. Työn musiikkiteoreettinen käsitteistö pohjautuu jälkisarjallislähtöiseen parametriajatteluun, jota laajennan joukkoteorian, Schenker-analyysin ja spektrimusiikin käsitteillä. Analysoin omaa sävellysprosessiani niin laajasti kuin se introspektion näkökulmasta on mielekästä, esittelen notaatio- ja luonnoskäytäntöjäni sekä pohdin niiden suhdetta sävellysprosessiini. Esteettiset lähtökohtani hahmottelen yhtäältä itselleni merkittävien musiikinlajien klassis-romanttisen tonaalisuuden, eurooppalaisen mainstream-modernismin, amerikkalaisen kokeellisuuden ja elektroakustisen musiikin kautta, ja toisaalta nostan esille teoksen käsitteen, joka on länsimaisen musiikkikäsityksen eräs keskeinen kategoria. Muodon käsitteeseen erotan kaksi näkökulmaa, jotka ovat muotokokemuksen ajallisuutta ja prosessinomaisuutta korostava aikaluonne sekä muodon hierarkkista järjestymistä ja oliomaisuutta korostava objektiluonne. Tämän mukaisesti jaottelen muodon jäsentymiseen vaikuttavat tekijät ensi- ja toissijaisesti ajallisiin ominaisuuksiin. Posttonaalisen harmonian käsite- ja ongelmakentän hahmottelun jälkeen esitän sävellyksiini perustuvia esimerkkejä kokonaisvaltaisista, kokonaista teosta koskevista harmonia-ratkaisuista sekä harmonisten toimintatapojeni jäsennyksenä edellä esittämääni muotokäsitteen analyysiin pohjautuvan harmonisen hierarkian malli. Lopuksi palaan esteettisiin kysymyksiin ja hahmottelen outouden estetiikaksi kutsumani näkökulman musiikkiin ja säveltämiseen. Sen mukaan kiinnostavinta ei ole äärimmäisyys, vaan outous, jonka määrittelen tunnistettavan ja tunnistamattoman kohtaamiseksi samassa objektissa. Musiikkini avainsanoiksi määrittelen kompleksisuuden, pelkistyneisyyden ja erityisyyden: tavoittelen kompleksia yksinkertaisuutta, millä tarkoitan yksinkertaisten ja pelkistettyjen ilmiöiden yhdistämistä moniselitteisellä tavalla.
Keywords: säveltäminen; musiikin estetiikka; DocMus